Christian+Krohg

==== =__** Christian Krogh **__=

Christian Krogh er en viktig skikkelse i norsk kunst. Han har satt varige spor som ikke bare kunstner, men også lærer, skribent, organisator og debattant. Mye tyder på at han er et overskuddmenneske, det kan man se etter hvor mye han har skapt i løpet av sitt liv.

Krogh ble født i 1852, og han vokste opp i en embetsslekt. Faren ønsket at Christian skulle studere jus, noe Krogh fulgte. Men i løpet av studiene vekket det seg en kunstnerisk interesse hos Krogh. Etter å ha tatt eksamen atrium i 1869, og begynte han på J. F Eckersberg malerskole samme året. Videre tok ferden til kunstakademiet i Karlsruhe. Pengene fikk han i arv etter farens død. Her etablerte det seg ganske raskt et nært forhold til realisme. Hans karriere som kunstner fortsatte, og han reiste mye rundt for å studere og å skaffe inspirasjon. Han tilbrakte blant annet 4 år i Berlin. Berlin fikk stor betydning for Krogh, det skjerpet hans kritiske sans og utviklet hans sosiale samvittighet. Spesielt hans møte med blant annet Max Klinger og Georg Brandnes påvirket han sterkt som naturalist. Krogh fortsatte å reise mye rundt, i 1876 kom han med sin offentlige debut, med bildet Et farvel. Han giftet seg med Oda Krogh (1860-1935) i 1888, sammen fikk de barna Per og Nana.

Krogh sine motiver var hovedsaklig fra hverdagslivet, og han var tydelig inspirert av realismens ideologier. Han ønsket å få frem hverdagslivets mørke sider, der hensikten var å få medlidenhet hos publikum for de svake, fattige og utstøtte. Krogh sin stil hadde beveget seg mot naturalisme. Og han var svært aktiv i debatten om prostituerte. Han er kjent for malerier av prostituerte. Men hans medlidenhet for prostituerte dukket ikke bare opp på malerier. Vi ser klare likheter mellom Kroghs kunst og forfatterskap. I 1886 skrev han den naturalistiske romanen Albertine, som handler om prostitusjon på slutten av 1800-tallet. Krogh var også jornalist i Verdens Gang på slutten av 1890-tallet. Han drev med jornalistikk fordi han har lenge vært en aktiv skribent, og i denne perioden lagde han ikke mange gode bilder.

__** Albertine (1886) **__

__ Handling __ Boken Albertine handler om en ung Kristiania-pike som lever under veldig fattige forhold. Hun jobber som syerske sammen med moren for å tjene penger til familien, fordi broren, Edward er veldig syk. Albertine sitter inne hele dagen hver dag. Søsteren hennes Oline, hun har giftet seg med en veletablert herre. Dette gjør Albertine utrolig misunnelig fordi søsteren var en gatetøs før, og nå blir sett på som en veletablert og verdig kvinne. Albertine fortsetter å jobbe, fordi hun ønsker å hjelpe familien, og begynner etter hvert å gå fast til kirken. Hun begynner også å dra for se på korpsene spille, noen ganger alene og noen ganger sammen med venninnen Jossa. Etter hvert komme Albertine også på talefot med søsteren Oline, hun låner klær av søsteren og drar ut på byen med Jossa og to menn. Albertine forelsker seg i en som heter Helgesen, som er en relativt rik mann. Hun legger merke til politibetjent Winther holder et øye med henne, og paranoid ved å tro at politiet har noe på henne som hun ikke vet selv. Dette fører til at hun holder seg hjemme igjen. Så kommer 17.mai, hun blir tvunget av familien å ble med ut. Der møter hun Jossa, Helgesen og noen andre venner. Albertine og Helgesen får et intimt forhold med hverandre. Men så gir han slipp på Albertine, fordi han skal gifte seg med en rik frøken. Dette er typisk hvordan arbeiderklasse kvinner ble brukt på den tiden. Albertine blir senere med politibetjent Winther hjem, han forteller at Jossa er prostituert, og skjenker Albertine. Albertine sovner og blir voldtatt av betjenten. Hjemme igjen har faren returnert, etter å bli ferdig med å jobbe skipet. Han mishandler Albertine, og hun flytter og henger mye med Winther. Lillebroren Edvard dør også etter hvert. Albertine drar mer på byen, noe som Winther legger merke til. Han sender henne på legesjekk (for de prostituerte), og der får de vite at hun ikke har noen sykdommer. I utdraget i Grip teksten VG3 møter vi Albertine når hun skal på undersøkelse hos legen.

// ”Og nå, da hun ikke lenger var naken, nå kom skammen igjen, og hun ble rød som dryppende blod. Men ingen av dem la merke til det engang. Doktoren der henne ved bordet så ikke opp, bare bladde i protokollen, og assistenten bare sa «Værsgo – nå er det ikke mer» i den likegyldigste tone av verden og fulgte henne hen til døren og ropte: «den neste», så snart hun var kommet over terskelen. // // Og før hun kom der ut, hadde hun alt fått den bleke, fine olivenfarven sin igjen – og freidig, som om ingenting var, mønstret hun nå, da hun gikk gjennom venteværelset, disse offentlig //// e fruen //// timm //// er som hadde sjenert henne så da hun gikk inn, deres ansikter, deres klær, deres hatter.” //

Her ser vi hvordan Krogh skildrer Albertines oppførsel fra å være skamfull til å bli likegyldig. Til slutt flytter Albertine ned til Vika som er horestrøket og blir en prostituert. Romanen ble raskt beslagl agt. Redaktøren i Verdens Gang på den tiden uttalte seg om at begrunnelsen for dette var ikke for å beskytte dyd og sederlighet, men for å beskytte ulydige og usedelige embetsmenn. Amalie Skram en annen naturalistisk forfatter priste boken til Krogh.

__ Tema __ Hovedtema i boken er prostitusjon og hvordan dette foregikk på slutten av 1800-tallet. Den ble gitt ut som et innlegg i datidens moraldebatt.

Temaet klassepåført skjebne: Skjebnebestemt trangt handlingsrom som henger sammen med at man er født inn i en bestemt situasjon og klasse er et viktig tema i boken. Forfatteren bruker ulike teknikker for å vise oss dette, skape spenning og usikkerhet og til å beskrive og definere Albertines situasjon i forhold til noen andre (både som kontrast og assosiasjon). Jossa, Albertines (eneste, men ikke veldig gode) venninne er et eksempel: I boka assosieres Albertine med Jossa klassemessig og som venninne. Jossa beskrives som erkeeksempelet på hva som må ha vært overklassens fordommer mot hvordan en jente fra arbeiderklassen var. Vulgær og påtrengende, sladrete og overflatisk. I de første delene av boka maler forfatteren et bilde av Albertine som kontrast til Jossa. Albertine er ikke så hissig på å gå ut, hun blir stadig blekere og tynnere, til morens bekymring, men jobber og jobber foran symaskinen for å hjelpe familien og tenker ikke på annet. I starten er Jossa en frister og også en litt plagsom masekråke Albertine gir etter for. Kontrasten mellom dem beskrives i måte de oppfører seg på. Albertine beskrives som anstendig, tilbakeholden, forsiktig, ansvarlig i motsetning til Jossa. Senere i boka blir dette bildet snudd.

Forholdet til søsteren Oline er også viktig mht dette. I begynnelsen av boka markeres avstand mellom Albertine og Oline. I begynnelsen blir vi kjent med Oline gjennom Albertines litt uforståelige motstand som både handler om at Oline er blitt «fin» og noe unevnelig som gjør at Albertine ikke vil låne Olines klesplagg når mangel på ne å ha på seg gjør det vanskelig for henne å komme seg ut (s 14). Deretter får vi noen hint om «gale veier», formidlet gjennom Albertines tankespinn basert på info fra Jossa (s 17). På s 18 er dette veldig tydelig: «jo det var sant - det var så sant at det var nesten det eneste hun var sikker på, og alt det andre var løgn og dikt - det var løgn at Oline hadde vært uskyldig ung pike noen gang og hadde vært den Oline hun hadde vært glad i -. « Oline havnet i prostitusjon en periode før hun kom seg ut av det, men det at hun kom seg ut av det (først og fremst ved å gifte seg med en mann som beskrives som god) kan også leses som en mulighet for Albertine.

Temaet dobbelmoral: Helgesen og Smith er to kjekke herrer fra overklassen som adspreder seg med pjolter og piker fra underklassen/prostituerte før ekteskapet. Når Helgesen ser Albertine i begynnelsen av boka, så er det noe kjent med henne, det er fordi han tidligere har møtt søsteren Oline som kalte seg Rosalie da hun var prostituert. Albertine blir betatt av Helgesen, og det virker som han også bryr seg om henne, men han skal gifte seg med frk Muller som er et godt parti (økonomisk). De flørter litt, men han «slår opp» (s 79) før det bikker over til å bli mer seriøst en klining. Når kjennskapet har blitt bedre mellom Albertine og Helgesen, og er på vei til noe intimt, så erklærer Helgesen at ikke de kan treffes lenger. Samme kvelden mister Albertine jomfrudommen til politibetjent Winter, ved at han voldtar henne. Kvinnene fra overklassen skal være uskyldige og ordentlige, det vil si ikke sex før ekteskap.På slutten ab boka møtes de igjen og Helgesen tar avstand fra vulgære Albertine (s 110). Helgesen er på mange måter vel så fanget av samfunnsituasjonen som Albertine. __ Synsvinkel, virkemidler og skrivemåte __ Boken har en autoral forteller, ved at fortelleren vet Albertine sine tanker, er den allvitende. Ved at leseren får en god innsikt i Albertines tanker er viktig for å fremme tema i boken og for å skildre samfunnsfoholdet på den tiden. Som nevnt skulle ikke ting snakkes om direkte, derfor er det store forkjeller mellom hva Albertine tenker og hva hun sier. Historien følger en kronologisk rekkefølge, enkelte ganger kan vi lese Albertines tanker i det hun tenker tilbake på ting som preger hennes sinn. Boken skildrer godt datidens miljø, normer og regler. Som for eksempel hvordan ting ikke skulle snakkes om direkte blir vist gjennom samtalene mellom Albertine, Edward og moren som er svært overfladiske og intetsigende. Vendepunktet i boken er når Albertine blir voldtatt av politibetjenten, fra da av er ikke Albertine noen pike med jomfrudyden i orden, her endre Albertines oppførsel seg. Slutten er overaskende, Albertine går fra å være en sjenert pike, til å bli en gatetøs. Forfatterens vending i historien er ikke helt troverdig. I begynnelsen av fortellingen er Albertine en introvert jente som bryr seg skrekkelig mye om sine nærmeste. På slutten av boka er hun en ekstrovert og vulgær skråledame som underbyr seg selv. Det er lite troverdig at partyvoldtekten (knapt ofret et avsnitt s. 88 ) skulle gi grunnlag for den personlighetsforandring han beskriver.

Det er mye miljøskildringer som er viktige for å fortelle folk sosiale rang, spesielt hva de er kledd i. Hjemmet til Albertine skildres tidlig i boka som et mørkt og uhyggelig sted. Et naturalistisk trekk er skjebnen avgjøres gjennom arv og miljø, er du født fattig er ikke framtiden din lys. Dette ser vi i Krogh sin fortelling. Og det uttrykkes fra starten av ved måten Albertines hjem blir skildret. Krogh ønsket å la folk i samtiden se sitt eget samfunn i et speil. Og han går veldig konkret til verks når det kommer til hvor handlingen finner sted, nemlig Karl Johan og utkanten av Oslo. Mye tyder på at når boken var så konkret var også grunnlaget for at boken ble beslaglagt. Boken er lettlest med et enkelt språk. Dette er fordi budskapet i boken skulle være så enkelt å tyde som mulig. Boken er en viktig del av moraldebatten om prostitusjon på den tiden, og språket skulle ikke være fylt med metaforer og symboler, den skulle presentere tema prostitusjon på en brutal og konkret måte. Men språket er svært detaljert, det skulle gjøre fortellingen så virkelighetsnær som mulig, som kroppsvæske for eksempel. Idealet i naturalismen var en objektiv fremstilling, det skulle være mest mulig lik en avfotografering, slik at leseren ikke skulle tenke seg frem til noe annet.

Boka er lett å lese, den er i hovedsak skrevet som en slags utskrift av Albertines tankespinn ispedd noen dialoger (det blir uansett muntlig og lett). Den allvitende forfatterstemmen gir oss liksom innblikk i ikke bare hva Albertine tenker, men også hva hun opplever (dialoger). Iblant mye gjentakelser (som Albertines tankesurr rundt søsteren Olines runde innom prostitusjon) formidler et bilde av tvangstanker. Som om hun skulle vært litt besatt av akkurat det, eller for å få leseren til å få fokus på det.

__ Naturalistiske trekk __ I 1880-åra ble litteraturen brukt til å belyse harde temaer som fattigdom og seksualitet, der skildringen var noe helt annet. Og troen på at et individ kan endre sin livssituasjon finnes ikke i denne epoken. Dette ser vi tydelig i boken om Albertine. Hennes livssituasjon er omringet av fattigdom og livet hennes utvikler seg ikke i en positiv retning. Krogh har et pessimistisk syn på Albertine sin livssituasjon, og å være pessimistisk var alle de andre naturalistiske forfatterne og. Naturalistene ville vise hvordan miljøet formet menneskene, og ved å legge frem sannheten som den var, håpet de at leserne skulle reagere og kjempe for bedre forholdene. Krogh ønsket å gi leserne sine et innblikk i livet til de prostituerte på den tiden, og hvordan de ble behandlet. Personene i boken blir presentert som typer, der personene er representanter for en gruppe, dette var en vanlig metode å fremstille personene på i naturalismen. Politimannen er representant for politiet, Albertine for de fattige og Helgesen for overklassen.

Personene i naturalistiske bøker blir ofte plassert i de fattigste miljøer, noe Albertine vokser opp i, der det er en direkte framstilling av fattigdom og prostitusjon. For at sannheten skulle tale for seg selv brukte Krogh en objektiv framstilling av verdenen til Albertine, her skulle ikke leseren komme på villspor, leseren skulle få miljøet så detaljert og direkte beskrevet som mulig. Dette er typisk i naturalismen, tekstene skulle avfotografere sannheten og sende budskapet til leseren. Bøkene skulle presentere en objektiv beskrivelse av samfunnsforholdene, løsningen på problemet skulle leseren komme frem til selv.

Naturalismens typiske detaljerte virkelighetsbeskrivelser er en generell ting. Men i tillegg til at Krogh var en maler, ser vi spor av at han var usedvanlig flink til å ha et blikk for hvordan noe ser ut. Eksempel på det kan man se i utdraget under. Krogh tegner et nøyaktig bilde i leserens hode.

//«Tvers over det lille, lave vinduet med de mange rutene i var spent et utslitt halvgardin. Foran det satt hun, bøyet mot symaskinen under den innsigende vinterdag, som sendte et tynt, blålig randlys nedover det fine bakhodet, over hårknuten og nakken og den stivete strimlen.// //Stålflaten skinte koldt i det grå, fattige lyset, og den hvite tarlatansremsen som hun sydde på, ble ganske blålig. Saksen lå og sprikte ved siden av, og snellene og fingerbølet kastet slagskygger bortover mahogniplaten.// //Randlyset gled videre fra hodet og nedover den bøyde rygg og tapte seg i skyggen.»// (fra side 11, //Albertine//) Boken ble som nevnt forbudt dagen etter den ble utgitt. Prostitusjon var på den tiden tolerert av myndighetene, bare det ble gjort kontroll. Det var derfor det ble tilbudt undersøkelser av kjønnssykdommer blant prostituerte. Dette var i frykt for at kundene skulle pådra seg farlige sykdommer. Var kvinnen smittet ble hun avvist fra gaten og tvangsinnlagt på sykehus. "Albertine" var i sin tid et innlegg i moraldebatten, der Krogh var opptatt av kvinners urettferdige og vanskelige situasjon. Han skrev romanen som et kampskrift mot den offentlige prostitusjon. Boken skapte store demonstrasjoner blant arbeiderne. I 1887 (året etter utgivelsen) ble prostitusjonen avskaffet etter demonstrasjoner og press på statsminister Johan Sverdrup. Romanen var med på å føre til slutten på den offentlige prostitusjonen.

** Interessante sider: **
Hør lesing og diskusjon om "Albertine" i P2 her > []

Les også denne artikkelen fra NRK.no, der knyttes historien om "Albertine" opp til prostitusjon i dag []

Ekstra interesse for kunst? Da kan du se på denne videoen her media type="youtube" key="F9vOiSv5MNA" width="420" height="315" Den viser bilder laget av Christian Krogh.

Bibliografi
 * Krohg, Christian. //Kampen for tilværelsen//. Opprinnelig utgitt: København, 1920–1921 i 4 bind. Sist gjenutgitt: 1989; [|ISBN 82-90900-00-7]
 * Krohg, Christian. //Å fylle sin sjel med tidens tanke : artikler og portretter//. Gyldendal, 1988
 * Krohg, Chr. //Omkring Mjøsa : Interviewer og Skisser//. Hamar, 1909
 * Krohg, Christian. //Dissonantser//. Gyldendal, 1906
 * Krohg, Christian. //Egte bergensere//. Bergen, 1905
 * Krohg, Christian. //Paa bicykle og jernbane//. Kristiania, [1899?]
 * Krohg, Christian. //I smaa Dagsreiser til og fra Paris//. Aschehoug, 1897
 * Krohg, Christian. //12 af vore samtidige. Kristiania, 1895. (Om Laura Gundersen, Thorvald Lammers, Christian Glaserud, Sigurd Ibsen, Sigbjørn Obstfelder, August Lindberg, Erika Nissen, Johan Bøgh, Ludvig Meyer, Størmer, Henrik Olai Olsen, O. Thommesen) //
 * Krohg, Christian. //Kunstnere//. Kristiania : Abels Kunstforlag, [1891–1892] – 2 b.


 * Kilder: **

[], 12/03/15 lest: 27/05/15

[] Mathisen R. S. 28/11-98, lest; 21/05-15

[], av Haris M, lest. 04/10/14

[], av Knut Berg, lest: 04/10/14

[|https://lokalhistoriewiki.no/index.php/Christian_Krohg_(1852–1925] ), Vidar Iversen, 04/05/15, lest: 27/05/15

[|http://www.vgskole.net/teachers/norsk/litteratur/1850_1900/realismen2.php#naturalisme], lest: 28/05/15

**Grip teksten – Norsk VG3, av: Dahl B. H., Engelstad A., Engelstad I., Halvorsen E. B., Jemterud I., Torp A., Zandjani C., Aschehoug, 2008**