Stein+Mehren

//Stein Mehren hører til våre største diktere – med et frodig og sensuelt, men filosofisk ladet billedspråk som spenner fra det lyst ekstatiske til det mørke og smertefylte. ... Mehrens forfatterskap er meget omfattende, med et særlig sterkt innslag av samfunns- og kunstkritiske essays, og dertil noen romaner og skuespill, men naturdikt og kjærlighetslyrikk preger høydedragene i hans verk. - NBL// Han har blitt tildelt flere priser for sine verk, bl.a. Doblougprisen i 1971, og Gyldendalprisen 2004. Han er også blitt nominert til Nordisk råds litteraturpris mer enn noen annen norsk forfatter.

Bakgrunn
Stein Mehren ble født 16.Mai, 1935 i Oslo. Som 3-åring døde faren hans (Haakon Mehren, lege), og ble adoptert av sin stefar (Einar Friis Jarøy). Han tok Examen Artium i 1953, og studerte filosofi i Oslo en god del år, der han fikk kjennskap til tenkere som Kierkegaard, Husserl, og Martin Bubers. Dette vekket den filosofiske sansen, og preget hele forfatterskapet. Han er blant de norske forfatterne som er sterkest preget av filosofiske ideer. Han studerte også engelsk språk og litteratur i Cambridge og biologi og humaniora i München. I 1955-56 var han sekretær for Rolf Stenersen, og var senere assistent for Arne Næss, og fikk dermed jobbe med tekster av Ghandi og Dewey, og det er fullt mulig at han hadde disse tekstene i bakhodet når han selv skrev. Etter dette viet han tiden sin til diktning, før han i 1977/79 foreleste i idéhistorie, men magisteravhandlingen ble nedprioritert for diktningens skyld.

Debuten hans kom i 1960, etter 4 år som assistent for Næss, med diktsamlingen //Gjennom stillheten en// natt, og fikk kritikk for å være "en ytterst vanskelig dikter" (-Ragnvald Skrede). Til tross dette fikk han et stort publikum, og han publiserte videre diktsamlinger i de påfølgende årene. Han markerte seg raskt som en framtredende dikter, en posisjon han har holdt på gjennom sine stadig utviklende dikt frem til nå, og kanskje enda lenger.

Som Lyriker - den viktigste siden av Mehren
Som lyriker kan man si Mehren var en modernist av form, der han anvendte fri form i diktene, og brøt dermed med tradisjonell diktning. Han gikk likevel videre, og diktningen hans er nærmere leserne enn de klassiske modernistiske diktene, det er ikke symboler som må tolkes, og språket ligger nærmere det språket som leserne bruker selv. Til tross for dette bruker han uventede og treffende språklige bilder i sine dikt. Diktningen for ham har vært en erkjennelsesvei, og beveget seg derfor vekk fra fremmedfølelsen, og mer mot en erfaring av verdens mysteriøse e nhet. Så sett er han med på oppbruddet fra modernismen på 1960-tallet, og kan da nærme seg nyenkelheten, en litterær retning som fokuserte på et direkte språk som skulle beskrive.

I sine dikt viser han en stor bredde der han kan skildre ale mellom livet og døden, lys og mørke. Han har er spenningsfylt forhold mellom den spontane, barnlige eksistensen her og nå på den ene siden, og refleksjon over evigheten, menneskets plass, og språk som menneskelig privilegium. I Diktet "Du barn..." fra //Alene med en himmelen// (1962), kommer dette til syne i versene:

//Du barn som drikker lys av livets klare beger// (barnlig eksistens) og //Men du som stod en gang og suget tidens blinde jord. / Du griper atter verden. Men nu med ord og atter ord.// (refleksjon)

Hans bakgrunn med filosofien kommer til syne i refleksjonen som Mehren legger inn i diktene sine. Han reflekterer rundt de store spørsmålene, om livet og døden, om kjærligheten, om evigheten, om naturen. Fokuset hans er vendt utover, og da spesielt på naturen, og det er kanskje ikke da så merkelig at han er mest kjent for sine naturdikt og kjærlighetsdikt. Hans tematikk har gått gjennom flere perioder, der de første diktene var modernistiske, og skildrer bevisstheten og naturen. Veldig kvikt lysner diktningen, og han skriver dikt om kjærlighet der fremtiden virker lys og trygg. På 1980-tallet snur dette igjen, og vi får dystrere og mørkere tekster om sorg, sykdom og død.

Diktene som står sterkest er de enkle diktene som handler om menneskets unike plass i verden, der alt har en sammenheng, og i tillegg om hvor avhengige vi er av fellesskapet og kjærligheten.

Som Essayist, romanforfatter, dramatiker, og kunstner
Mehren skrev flere essay som kan anses som tids- og kultur-kritiske, der han blant annet kritiserer modernismens for å være innestengt i seg selv, samt bysamfunnet og reklamene som menneskene blir utsatt for. Han skrev også essay som kan anses som kommentarer til sine egne dikt. Kritisk essayistikk er den andre litterær grenen han er mest kjent for. Han begynte med essay også ganske tidlig i forfatterskapet (1965). Med et kvikt og skarpt blikk ser han på samfunnet rundt seg, og skaper seg fort meninger.

Han hadde mindre suksess med sine to romaner, og to skuespill. Selv om de kan karakteriseres som interessante som en tidsanalyse, men fortsatt mindre vellykkede som kunstneriske verk. Han sier selv at han liker og male, og har sev illustrert en del av sine diktsamlinger. Flere av hans malervenner har sagt at hans talent heler ikke ligger på dette planet.

Selv om hans talent tydelig ligger som lyriker og tungt bevæpnet kulturkritiker, viser han verk at han har en stor bredde i sin litteratur.

Jeg holder ditt hode
Diktet er et av Mehrens mest kjente dikt, og allerede i første verselinje får vi klart for oss hva diktet kan handle om."//Jeg holder ditt hode//" kan konkret bare være at "jeg" støtter dette "du". I de neste strofene tas dette til et mer følelsesmessig plan når han skriver "//som du holder / mitt hjerte i din ømhet//". Her blir det tydeliggjort at disse personene trenger hverandre, at samholdet er viktig. Stemningen blir med ett mer tankefull og åndelig, siden man vil sammenlikne de to tingene de holder.

Så utvides perspektivet når han skriver "//slik allting holder og blir / holdt av noe annet en seg selv//". Det dreier seg plutselig om noe større, kanskje livet, hvordan alt henger sammen. Han fortetter med "//Slik havet løfter en sten / til sine strender, slik treet / holder høstens modne frukter, slik / kloden løftes gjennom kloders rom//". Disse metaforene kan skildre hvordan disse personene holder hverandre, ettersom alt er bundet sammen med "slik". Denne tanken styrkes når Mehren skriver "//slik holder vi begge av noe / og løftes//". Vannet kan skildre hvor ømt de holde på hverandre, ettersom vannet flyter rundt, og dytter forsiktig når det strømmer forbi. Treet kan skildre hvor trygt de holder hverandre, det står støtt og rikker seg ikke, og frukten henger stødig i grenen. "kloders rom" kan vise at "jeg" og "du" er en del av noe større, så stort at selve kosmos må til for å få en idé om hvor stort.Til slutt avslutter diktet med "Dit gåte holder gåte i hånd". Dette understreker at det er mer filosofisk enn at en person holder en annens hode, diktet blir gåtefullt og man begynner tenke.

Motivet i diktet er ting som holder eller løfter andre ting, mens temaet ligger litt dypere. Temaet kan være livet, hvor viktig det er å blir holdt og løftet av andre, hvor avhengig man er av dem rundt seg, og hvordan man står i forhold til verden, en liten del som blir løftet opp av alt rundt. Diktets oppbygning kan minne om dette livet, med tanke på at det er ikke-strofisk. Det er akkurat som livet, sammenhengende, med noen pusterom. I tillegg er diktet konkret, som livet kan være, men etter hvert fylles diktet, og livet, med følelser, og det er ikke alt man forstår med en gang. Dette ser vi i siste linje, som kan referere til alle gåtene ved livet 8hvis vi velger å tolke det på denne måten).

I diktet er det kun brukt to verb: Det statiske "å holde" og det dynamiske "å løfte", og du får en balanse mellom å stå stille, og bevege seg fremover. Mehren understreker, ved å kun bruke disse to verbene, poenget med diktet. Alt holder noe, men er avhengig av å holdes av noe annet. Verselinje 11 er kun "//og løftes//", noe som sekker lesehastigheten, og samtidig understreker hvor viktige ordene er for diktet. Det får også frem forskjellen mellom å holde og å løfte, der å løfte innebærer bevegelse, og viser dermed at det er viktig å bli løftet av andre for å komme seg frem.

Diktet er som sagt uten strofer, og det er heller ingen enderim. Mehren binder sammen linjene ved å bruke ordet "slik". Det knytter bånd mellom momentene, og får oss til å lete etter sammenhengene mellom dem, og dermed inviterer til tolking av diktet.

Dette diktet reflekterer rundt livet, og menneskets plass i verden i tillegg til kjærlighet og samhold, og som skrevet tidligere, er dette denne typen dikt Mehren skriver best.

media type="youtube" key="bR0QT2nbaS0" width="562" height="323" align="center"

Utgivelser & priser
liste på nrk.no

Kilder:
Gyldendalprisen - tale (.pdf-fil vil bli lastet ned) SNL NBL Intervju med Dagbladet bilde: Stein Mehrens debut video: youtube