Moliére+&+Racine

=**Molière og Racine**= media type="file" key="Klassisismen2013 (3).wmv" width="180" height="180"

= Molière = Jean Baptist Poquelin var en fransk forfatter født i Paris i 1622. Han var sønn av en håndverker som jobbet som kongelig hoffdekoratør og Marie Cresse som kom fra en suksessfull familie. Moren hans døde da han var 10 og etter det bodde han med faren i Rue Saint Honoré. Jean Baptist gikk på en god __#|skole__, jesuittene i College de Clermont og der fikk han kjennskap til filosofi. Det var da han begynte å vise sin interesse for den klassiske litteraturen og mange av vennene hans ble også forfattere. Etter College de Clermont ble han sent til universitet i Orleans for å studere juss. Imidlertid ble han ikke advokat og heller ikke kongelig hoffdekoratør, rollen som han skulle overta fra faren. 22 år gammel, startet han med noen venner et teater i Paris som han dro med rundt om i Frankrike. De drev med tragedier som var da den mest populære dramatisk form. Molière ville fortsette med tragedier, men publikum ville at han skal __#|spille__ farser i den italienske stilen. Det manglet slik stoff, så da måtte han begynne med skriving. I 1659 fremførte han for Ludvig 14 sin første store suksess, Les Précieuses ridicules (De sirlige damer). Kongen ble begeistret for Molière og beskyttet ham senere mot alle som følte seg krenket av komediene hans. Molière døde av tuberkulose i 1673. Jean Baptist Poquelin var Frankrikes største komediedikter og hadde stor innflytelse på senere europeisk diktning, spesielt på Holberg. Molière sin stil og tradisjon inspirerte Holberg til hans dramatiske forfatterskap.

Molière var som sagt en av Frankrikes største drama-forfattere på 1600-tallet og var blant dem som introduserte epoken klassisismen. I hovedsak skrev Molière komedier. Tidlig ble han inspirert av den opprinnelig italienske teaterformen Commedia dell ‘Arte som karakteriseres ved de stereotypiske rollene og hendelsene. For eksempel hadde de ulike rollene bestemte oppgaver i stykket, noen skulle representere vett andre sluhet. Molière skrev alt fra farser og ballettkomedier til tragedi- og intrigekomedier. De stykkene han skrev i den sistnevnte kategorien er de stykkene som spesielt blir beundret i dag. Blant hans mest kjente verk er «Tartuffe» og «Dom Juan». Molière har nest inntil blitt geni-forklart for sine satirer og dype karakterer. Det som kjennetegner mesteparten av hans stykker er den indirekte og skjulte samfunnskritikken. Han kritiserte både kirken og det franske folket. Dette innebar en stor risiko siden han, som så mange andre forfattere, var ansatt av kongen og var avhengig av denne støtten for å fortsette sin karriere. Hans moralisering og kritikk måtte derfor holde seg innenfor visse rammer. Det som skiller Molière sin bruk av komedie fra mange andre samtida forfattere var at han ikke kun brukte humoren som et __#|verktøy__ for å gjøre et stykke underholdende, men at han gjennom humoren ønsket å vise ekte ondskap og alle dess ødeleggende konsekvenser. Dette benytter han seg blant annet av i stykket Tartuffe der hykleren Tartuffe nesten klarer å splitte en familie og få faren straffet av kongen. Men til slutt er det likevel det riktige og ærlige som vinner, og Tartuffe er den som blir fengslet i stedet. Det som kjennetegner Molière sin skrivestil er at han var en av de første forfatterne som var opptatt av at stykkene skulle skrives med hverdagslig språk. I tillegg benyttet han seg av rim for å skape en humoristisk effekt.

Molière er spesielt kjent for å ha vært en komedieforfatter. På 1600-tallet endrer stilarten komedie seg, og de tradisjonelle variantene av komisk dramatikk blir videreført og utviklet. Komedien som på tidlig 1600-tall og tidligere hadde vært dominerende var komisk drama som etterlignet den romerske komedieformen. Denne formen ble brukt i barokken, men den var da tilpasset samfunnssituasjonen på den tiden. Denne typen dikting ble også senere brukt i klassisismen men da skulle man følge det strenge regelverket som ble lagd på den tiden om __#|hvordan__ diktingen skulle skrives og bygges opp. Men det var også en annen type komedietype klassisismen satte enda høyere, og det var denne typen Molière hovedsakelig skrev. Dette var karakterkomedien. Den hadde i hovedmål å studere en spesiell mennesketype i alle dens avskygninger, særlig dens eksperimenter og latterligheter. Altså, den la vekt på karakterskildring. Og den skildrer gjerne mennesker som er besatt ev en bestemt idé. Et eksempel på en karakterkomedie var Tartuffe, kanskje et av hans mest kjente verk. Mange mener at karakterkomedien var det Molière skrev best. Molière var for Holberg et forbilde, og han skrev også karakterkomedier, som var inspirert av Molière.

Vil du vite mer om Molière, klikk [|her]

media type="youtube" key="NySWrKfEa4E" height="315" width="560"


 * Racine**

Jean Racine ble født i La Ferté-Milon, en liten landsby øst for Paris i 1639. Som ung gutt opplevde han å miste begge foreldrene han fylte 3 år, dette førte til at han vokste opp hos bestemoren Marie des Moulins. Hun oppdro han i jansenistisk ånd, det var en retning innenfor kristen filosofi som var svært streng om hvordan man skulle være og oppføre seg. Racine sin familie hadde et sterkt forhold til Port-Royal, et kloster som ikke lå langt unna den lille landsbyen der han vokste opp. Etter å ha fullført skolegangen på gymnaset i Beavais flyttet han til Port-Royal hvor han ble i tre år. Her lærte han blant annet om latinsk og gresk litteratur. De første diktene han skrev stammer også fra denne perioden. I 1659 flyttet Racine til Paris. Der fikk han undervisning i filosofi og logikk, og han kom inn i et annen miljø enn det han var vant til. Etter oppholdet i Paris fikk han interesse for onkelen sitt hjem, og han flyttet dit. Der opplevde han at ikke alt trengte å være så strengt som han var vant til, noe som var med på å prege hans senere forfatterskap. Han fortrengte de verdiene han hadde lært i Port-Royal og fikk smak for et mer modent liv og verdslig skribentvirksomhet. Han tilbrakte også en periode i Uzès, hovedsakelig for å finne tilbake til sine gamle verdier, men dette gikk ikke helt som planlagt. I 1663 bestemte seg for å flytte tilbake til Paris, og kun konsentrere seg om diktning.

Racine var en av de få av periodens forfattere som kunne lese Sofokles og Evripides på originalspråket og derfor stammer hans første dikteriske forsøk fra denne tiden. Hans første tragedier ble ingen suksess og etter det flyttet han til onkelen sin. Mens han bodde hos onkelen sin fikk han oppleve et annet miljø og dette førte til en frigjøring. Stilen hans ble mer personlig og de ytre effektene var redusert og den dramatiske konflikten ble stadig strammere. Hans første suksess var Andromaque (Andromake) med gresk-trojansk emner og den ble fulgt av Britannicus, Bérénice (Berenike), Bajazet, Mithridate, Iphigénie en Aulide (Ifigenia i Aulis) og Phèdre (Fedra). Phedre (Fedra) fra 1677 var Racine sin best kjente enkeltverk og er et eksempel på det man har ansett som en plettfri tragediekonstruksjon. Stykket fremstiller også den tragiske heltinnens kombinerte lidenskap og lidelse over et bredt psykologisk felt. De strenge reglene for klassisismens drama representerte for ham ingen tvang, men et naturlig uttrykksmiddel han behersket til fullkommenhet.

Stykkene til Racine var som oftest tragedier som var en sentral sjanger under klassisismen. Hovedpersonene i hans tragedier ble ofte representert av mennesker fra overklassen noe som også hørte tiden til. Et av de typiske klassisistiske trekkene ved Racine sin produksjon var at han var inspirert av antikken og dens episke fortellinger om heltedåder. Fornuft, lidenskap og troverdighet preger hans tekster. Harmoni og balanse skulle fremheves under klassisismen, i motsetning til overdrivelsene under barokken. Eksempler fra Racines produksjon med temaer fra Romas antikk er «Britannicus» og «Bérénice». Men han og mange andre klassisister ble ikke kun inspirert av antikkens fortellinger, de imiterte også disse gamle fortellingene. Å bruke handlingsforløpet fra en antikk fortelling i en ny setting er et eksempel på hvordan imitering kunne bli brukt. Racine var meget talentfull på dette området, han visste hvor og hvordan han skulle benytte seg av dette.

__#|Rent__ formmessig benyttet Racine seg av de tre enhetene som var en del av den såkalte regeldiktningen som ble populær under klassisismen. Disse tre var tidens-, stedets- og handlingens enhet. De ble benyttet i dramaer for å skape troverdighet. Troverdighet er en viktig komponent i et dramastykke.

Kilder

http://www.britannica.com/EBchecked/topic/388302/Moliere/12114/His-unique-sense-of-the-comic http://mml.gyldendal.no/flytweb/default.ashx?folder=478 http://no.wikipedia.org/wiki/Jean_Racine http://no.wikipedia.org/wiki/Karakterkomedie http://snl.no/Jean_Racine http://snl.no/Moli%C3%A8re Jon Haarberg, Tone Selboe og Hans Erik Aarset, //Verdens litteratur, den vestlige tradisjon. (2007).// Universitetsforlaget Anne Lise Jomisko, Christoffer Linnestad, Tommy Moum, Marianne Texmo, //Spenn, (2007),// Cappelens Forlag AS