Arne+Garborg

Aadne Eivindsson Garborg (1851-1924) ble født på gården Garborg i Time kommune på Jæren i Rogaland 25.januar 1851 og døde 14.januar 1924 i Asker, 72 år gammel. Arne Garborg var en av landets viktigste forfatter, men han var også både lærer og redaktør. Garborg vokste opp på en relativ stor og velstående gård på Jæren, i en religiøs familie bestående av foreldre og åtte søsken. Hans far slet med religiøse tanker tok sitt liv når Arne Garborg var 19 år gammel, i 1870. Han levde gjennom "det store hamskiftet i bondesamfunnet", altså overgangen fra selvforsyningsøkonomi til markedsøkonomi. Han sa fra seg odelen og farsgården som ungdom, og valgte å starte et intellektuelt livsløp. Litteratur kapret hans interesse i en tidlig alder. Allerede i fire-femårsalderen lærte han ha lært å lese, og tillegg til de vanlige religiøse skriftene fikk han via andre tilgang til verdslig kunnskap og diktning. På skolen gjorde han det svært bra og viste for bladarbeid, formidling og diskusjon.

Han var en svært engasjert i sin tids konfliktfylte kulturliv og politikk. Garborg var tilhenger av Ibsen, og den viktigste talsmannen for nynorsk språk, litteratur og kultur, og han skrev stort sett sine verk på landsmål. Et av Garborgs livsverk var å finne ut av vilkårene for frihet og selvstendig eksistens for både individ og nasjon. Sammenhengen mellom språk, kommunikasjon og kulturell danning og bånd mellom mennesker sine materielle og åndelige vilkår la han stor vekt på.

Litteraturhistorisk kan Garborg plasseres innenfor epoken realisme (1870-1890), der skrivemåten hans er naturalistisk. Diktningen betraktes som en form for vitenskap, og menneskene blir fremstilt som et produkt av arv og miljø. Typisk dikning for naturalistene var ulykkelige og tragiske menneskeskjebner, sosial nød og urettferdighet, og deres mål var ofte å forandre og forbedre samfunnet. Romanene //Mannfolk// (1886) og //Hjaa ho Mor// (1890) skrevet av Garborg ga både form og liv til moral- og samlivsdebatten. I romanene er fremstillingsmåten naturalistisk og uten moralisering. Da Christian Krohgs Albertine ble forbudt i 1886, møtte Arne Garborg opp i regjeringen og krevde det samme for Mannfolk. Han var redd for at boken ville bli oppfattet som mindre farlig, han fikk ikke viljen sin, men reaksjonene på boken førte til seriøse konsekvenser for Garborg.

Kritikken mot det herskende samfunn og utviklingen av alternativer var drivkrefter bak de skjønnlitterære verkene hans. //"Den burtkomne Faderen"// (1899) //og "Heimkomin son"// (1908) viste linjene med økonomisk rettferdighet, her kom Garborg med den første betingelsen for moralsk korrekt adferd.

Garborg regnet "//Fred"// (1895) som en av sine viktigste bøker, sidestilt med boken //"Haugtussa"//. Bøkene er preget av Garborgs oppvekst, og handlingen er satt på Jæren i 1860-årene. I //Fred// er der det kriserammede bondesamfunnet som står i fokus, der det i //Haugtussa// er skritt i retning av det alternative bondesamfunnet som omringer handlingen

Romanen //Fred (1895)// av Arne Garborg er et av hans største verk. Boken handler om den religiøse bonden Enok Håve. Han er en religiøs grubler som ikke finner fred med seg selv, og med Gud. Romanen har sterke selvbiografiske trekk fra Garborgs eget liv der det er tydelige paralleller til hans egen far som var en svært religiøs mann som slet med religiøse tanker.

Et passende tema til Garborgs roman kan være religiøs grubling. Spørsmål om den kristne filosofi og religionens idealer. Hvor langt skal man være villig til å gå for å følge sin levevei på bekostning av nære og kjære, for å finne sin egen sjelefred.

I følgende utdrag er mennesket beskrevet som et tungt folk som i bunn og grunn grubler og sliter, men til slutt trøster seg til Gud.

//"Det er eit sterkt, tungt folk, som grev seg gjenom livet med gruvling og slit, putlar med jorda og granskar skrifta, piner korn av auren og von av sine draumar, trur på skillingen og trøyster seg til Gud."// Fra Fred, 1892

Språket: Synsvinkelen er stort sett fra hovedpersonen sitt ståsted, sett i tredje person. Garborg har brukt et rikt språk med tydelig og klar bruk av billedbruk. Romanen er skrevet på nynorsk. //"Svartgrønt og salt kjem det i veldig rulling veltande inn or dei vestlege himlar, drive av storstormane frå Nordisen og Kanalen, køyrande sine fakskvite brimhestar fram or havskodda, så skumskavlen står, durande sin djupe æveheims orgetone frå dei ytste avgrunnar."//

Allerede fra første setning blir det store havet beskrevet i romanen, og det blir stadig tatt opp igjen i løpet av hele romanen. Været og naturen står sterkt. Det store havet symboliserer fred og uro.

Romaner
 * Ein Fritenkjar (1878)
 * Bondestudentar (1883)
 * Mannfolk (1886)
 * Hjaa ho Mor (1890)
 * Trætte Mænd (1891)
 * Fred (1892)
 * Den burtkomme Faderen (1899)

Diktsamlinger
 * Haugtussa (1895)
 * I Helheim (1901)

Skuespill
 * Uforsonlige (1888)
 * Læraren (1896)

Andre verk
 * Smaa-stubber af Alf Buestreng, 1873
 * Henrik Ibsens «Keiser og Galilæer». En kritisk Studie af G. 1873
 * Den ny-norske Sprog- og Nationalitetsbevægelse(1877)
 * Gud signe Noregs land. salme (1878)
 * Kvinnestudentar: en sakprosatekst (1882)
 * Forteljingar og Sogar (1884)
 * Fri Skilsmisse : Indlæg i Diskussionen om Kjærlighed (1888)
 * Fri Forhandling: Ymse stykkje (paa norsk og dansk) um Tru og Tanke 1889
 * Kolbotnbrev (1890)
 * Jonas Lie. En Udviklingshistorie (1893)
 * Knudahei-brev (1904)
 * Jesus Messias (1906)
 * Odyssevskvædet umsetjing (1918)
 * Rama-kvædet. Eit gamalindisk dikt. 1922. Sammen med Ananda Acharya
 * Dagbok 1905-1923 (posthum utgivelse 1925–1927)
 * Tankar og utsyn (posthum utgivelse 1950)
 * Han Lars i Lia 1883

Kilder: [] [] [] [] [] []