Den+aldrande+Helga+Torsteinsdotter

Helga in fagra Þorsteinsdóttir

 * **Entall:** || **Helga** ||  || **Fleirtall** || **Helga** ||   ||
 * **Nominativ** || Helgan || (+n) || **Nominativ** || Helganir || (+r) ||
 * **Genitiv** || Helganar || (+ar) || **Genitiv** || Helgana || (+a) ||
 * **Dativ** || Helgan || (+n) || **Dativ** || Helgunum || (+um) ||
 * **Akkusativ** || Helgan || (+n) || **Akkusativ** || Helganir || (+r) ||

Da litt tid var gått etter Gunnlaugs død, giftet Torstein Egilsssønn bort datteren Helga til en mann som het Torkell. Helga dro hjem med han og ble der, men hun elsket han aldri. Helga klarte aldri å glemme Gunnlaug, enda han var død. Torkell var en kjekk mann, han var rik og en god skald. De hadde mange barn sammen. En sønn som het Torarin og Torstein; de hadde også flere barn. Helgas største glede var å bre ut kappen til Gunnlaug og se lenge på den. Helga ble syk, men klarte å holde seg oppe en stund. En lørdagskveld satt helga ved peisen og støttet hodet mot mannens kne. Hun lot han hente kappen til Gunnlaug, og da den kom rettet hun seg opp og bredte den ut foran seg. Etter det så hun seg bakover Torkells fang og var død. Ektemannen kvader et kvad til kona: I min arm jeg sorgfull la min gode hustru, Gud lot døden komme til min lyse lin-dis, jeg har lidt det tyngste noen mann kan lide — — Helge ble tatt med til kirken og begravet. Torkell bodde her etter henne. Alle syntes Helgas død var et stort tap. Og her ender sagaen. Den siste delen av livet mitt var bra i forhold til omstendighetene. Torkell ga meg flere barn, mat og hus og han var en god ektemann. Men jeg var ikke lykkelig, for min kjærlighet for Gunnlaug forsvant ikke, og jeg klarte aldri å glemme savnet etter han.