Karin+Boye

// [|Karin Boye] (1900-1941) var en av de fremste poetene i Sverige i samtiden. Hun skrev primært dikt og noveller, og det hun skrev reflekterte med naken oppriktighet hennes indre kamp. Noe som kulminerte i hennes selvmord i en alder av 41 år. Hun var en banebryter for svensk modernisme og hennes [|psykoanalytiske idéer] ga henne en plass i svensk litteraturhistorie. //

=Bakgrunn:=

[|Karin Boye] ble født i Göteborg, men vokste opp i Stockholm da familien flyttet dit 1909. Faren var en sivil-ingeniør, moren politisk aktiv, og Karin startet allerede som ung å skrive og delta i debatter, ofte om religiøse spørsmål. Hun var innom Buddhismen før hun igjen valgte Kristendommen som sin tro. Parallelt med dette slet hun med å akseptere sin legning som lesbisk, noe som i samtiden var forbudt ved svensk lov. Hun gikk videre til å avlegge det som var kalt studentexamen (1920) og folkskolararinneexamen (1921), for deretter å studere språk og litteraturhistorie ved Universitetet i Uppsala og Universitetet i Stockholm mellom 1921 og 1926. I 1928 tok hun eksamen i filosofi. Mens hun var her, ble hun medlem av det sosialistiske tidsskriftet Clarté. Her møtte hun Leif Björk som hun var gift med inntil 1933. Deretter forlot hun ham for tyskeren Margot Hansel, som hun levde med resten av sitt liv. Av yrke jobbet hun også som lærer i mange år.

I 1922 debuterte Karin Boye med diktsamlingen //[|Moln]//, da 22 år gammel, skrevet i en mer klassisk og streng stil. I diktene ser vi hennes religiøse bakgrunn og liv fremtredende, og personlige problemer som kommer til å få en veldig innflytelse på verkene hennes videre. Hun utga flere verk fremover mot 1941, hvorav et av hennes mest kjente dikt //[|Ja visst gör det ont]// kom ut i diktsamlingen //För trädets skull// i 1927. Av prosaverkene er det nok //Kallocain// som er mest kjent, i hvert fall i utlandet. Romanen ble filmatisert i 1981.

=Svensk banebryter=

Karin Boye uttalte under hennes studier av litteraturhistorie at hun ikke likte [|faget], hun mente systematiseringen var for hard og ga lite rom for fri tenking. Muligens påvirket av hennes bakgrunn og utdannelse skrev Karin Boye i starten av sin karriere i en mer tradisjonell skrivestil. I begynnelsen kan en se en veldig påvirkning av Buddhismen, og utover verkene hennes fatter hun større og større interesse for filosofer som [|Schopenhauer] og [|Nietzche]. Etter hennes besøk post-skilsmissen i 1932 i Berlin for å studere psykoanalysen og Freudianske prinsipper ser vi hvordan lyrikken hennes utvikler seg fra klassisk enkelhet til fri modernisme: brudd på det tradisjonelle med temaer som eksistensialisme, menneskets indre, personlige kriser og en nyfunnen identitet. Eksempelvis kan vi studere hvordan tradisjonelle versemål, fast strofelengde og rimtvang blir byttet ut med lekende strofelengder, språklig eksperimentering og brudd av faste former fra hennes debut i 1922. Dette ser vi i endringen fra titteldikt //[|Moln]// til diktet //Nattens djupa violoncell// i dikstamlingen //För trädets skull// (1935). Vi kan også trekke klare linjer fra hennes personlige liv inn i diktingen, hvordan modernistiske tanker og idéer tok større og større plass. Individet alene i samfunnet og det moderne menneskets fremmedfølelse er en gjennomgående følelse en kan ta og kjenne på, en angst som øker i takt med livsløpet hennes.

=Ja visst gör det ont=

Diktet **[|Ja visst gör det ont]** er et av, om ikke det, mest kjente diktet til Karin Boye. Det kom ut i diktsamlingen //För trädets skull// (1935) og markerer Karins overgang til modernist. Det var denne diktsamlingen som virkelig viste Karin Boye sine modernistiske sider.

Motivet i diktet er knopper som bryter ut om våren, hvordan dette gjør vondt for omgivelsene. Vanndråper som ikke vil falle, som frykter fallet og reisen, men faller likevel. Men når knoppene bryter, og dråpene faller, kjenner de en plutselig trygghet og tillit til verden omkring.

// «Svårt att vara oviss, rädd och delad, // /// svårt att känna djupet dra och kalla, / ändå sitta kvar och bara darra / -//  // svårt att vilja stanna / och vilja falla.»// Her kan en tyde mye av de underliggende temaene i diktet, en følelse av usikkerhet, reddhet, splittelse og en generell fremtidspessimisme; kjente trekk for modernismen. I nevnte verselinjer skriver Boye «//svårt att vilja stanna/ och vilja falla//», som fremstår som en indre konflikt i individet: en kognitiv dissonans. Det er en følelse av uvisshet og usikkerhet som virker gjennomgående. I siste strofe beskriver Karin Boye dråpene i det de glipper tak:

«//glömmer att de skrämdes av det nya / glömmer att de ängslades för färden / -känner en sekund sin största trygghet,/ vilar i den tillit// som skapar världen.» // Her ser vi at parallelt med at dråpene glipper tak, finner hun trygghet og tillit i noe nytt, noe hun refererer til som « //den tillit //som skapar världen//». Treet kan oppfattes som livets tre, og våren kan forbindes med oppvekst og pubertet. Oppvekt kan være en vanskelig tid, men vil være fantastisk til slutt. Dermed blir diktet noe herlig, i motsetning til en annen tolkning en kan se på om en baserer seg på hennes historie og personlige liv. En kan, om man ser på diktet med andre øyne, anta denne tryggheten kan være den homoseksuelle, ekte kjærligheten hun endelig føler/tillater seg og føle på denne tiden hun skrev diktet, da hun var i et forhold med Margot Hansel. Men en kan anta at diktet appellerer til mer: å bryte ut av knoppen og vinterens kalde grep er nødvendig for å føle på vårens varme. Vinteren som blir beskrevet kan symbolisere en tilstand av kulde og tunghet, og våren blir et symbol for frihet. «//Ja visst gör det ont när knoppar brister.»// Diktet tematiserer det å våge, på flere fronter. Selv om det gjør vondt skal en la seg falle, for å bryte vinteren og la //«all vår heta längtan»// fri til verden.

Komposisjonsmessig er diktet i en mer tradisjonell form enn flere av hennes andre dikt, spesielt av senere år. Det består av tre strofer med like mange verselinjer i hver. Den nest siste er kortere enn de andre og siste starter i midten i stedet ifra venstre. Enderim finner vi i andre og fjerde verselinje som gjennomgående rimer. De kortere setningene i slutten av strofene er i første og andre strofe skrevet som kontraster: //«ont för det som växer / och det som stänger.»// og //«svårt att vilja stanna / och vilja falla».// Derimoti siste strofe brytes dette mønsteret med //«vilar i den tillit / som skapar världen.».// Dette bruddet understreker det forfatteren ønsker å formidle: trygghet i å anerkjenne sine følelser. Samtidig ser vi at i første og andre strofe avsluttes de fire siste verselinjene med verb: //«(…) spränger? / (…) brister, / (…) växer / (…) stänger.»// og //«(…) kalla / (…) darra / (…) stanna / (…) falla»//, mens i siste strofe i de siste fire verselinjer ender ingen på verb. Dette fungerer som et virkemiddel for å fremstille en følelse av rastløshet, eller kontinuerlig bevegelse, i de to første strofene, men en tilstand av ro, trygghet og tillit i slutten av siste strofe.

Bilder blir gjennomgående brukt, selve motivet maler et bilde av en vinter, knopper, våren og vanndråper. Slik bruker Karin Boye allegori for å presentere temaene hun ønsker. Symboler, metaforer og assosiasjoner er en stor del av dette virkemiddelet, hvor for eksempel våren er tillit, varme og trygghet, mens vinteren er noe negativt, noe kaldt og en tilstand en vil vekk fra. Ordbruken er en viktig del av diktet, hvordan første trofe er preget av spørsmålstegn og andre strofe av ord av negativ konnotasjon slik som //«rädd»,// //«oviss»// og //«tyngden».// Derimot er siste strofe er preget av ord av håp: //«jubel»,// //«trygghet»// og //«tillit».// Dette er med på å gi diktet en rød tråd, og leder leseren gjennom temaene på en gunstig måte.

Karin Boye står som en banebryter i svensk litteraturhistorie, hvor hennes modernistiske tanker og psykoanalytiske idéer fant grobunn i hennes tragiske livshistorie som i dag skriver seg inn i hjertene på så mange.

media type="youtube" key="PmBZuY_o85Q" width="420" height="315" align="center"

=[|Utgivelser]=

Romaner:
**Diktsamlinger:**
 * Astarte, 1931
 * Merit vaknar, 1933
 * Kris, 1934
 * För lite, 1936
 * [|Kallocain], 1940
 * Moln, 1922
 * Gömda land, 1924
 * Härdarna, 1927
 * För trädets skull, 1935
 * De sju dödssynderna, 1941 (not completed, posthumously published)
 * Complete Poems in English translation by David McDuff, Bloodaxe Books, 1994 [|ISBN 1-85224-109-8]

 Se Freud og psykoanalyse  Kognitiv dissonans vil si en uoverensstemmelse mellom tanker og handling.