Om+modernismen

=Modernismen= Ordet moderne kan defineres som “noe som tilhører vår tid” (FreeOnlineDictionary, 2011). På 1900-tallet skjedde det en utvikling blant det kulturelle, som innenfor kunst, arkitektur og litteratur. Som man kan lese av navnet, ble altså kulturen modernisert. Alle epoker som har vært, har det vært en modernitet i det som har skjedd, men det har aldri fått navnet “modernisme”. Grunnen til dette var at kunstnere, forfattere og musikere brøt ut fra den tradisjonelle måten å skrive på. De eksperimenterte, og målet var ofte å skape reaksjoner og provokasjon blant tilskuerne.

Modernismen deles gjerne inn i 3 faser: - // Tidlig modernisme // (1850-1910) var perioden der flere forfattere begynte å eksperimentere med sjangrene, men de brukte fortsatt den tradisjonelle måten å skrive på. - // Høymodernisme // (1910-1960) var perioden der modernismen var dominerende i Sentral-Europa - // Postmodernisme // (1960 – i dag) var perioden da alt det moderne var “brukt opp”. Kunstnere fant ikke på noe nytt som var utradisjonelt, og en ny retning utviklet seg. Nå brukte man både tradisjonelle og moderne metoder å skrive på, og man tok ofte utgangspunkt i andres verk. Samtidig har vi ikke den samme tiltroen til teknologi som tidligere. Vi ser nå hva den gjør med oss og at det får konsekvenser.

På 1700-tallet begynte perioden vi kaller “Det moderne prosjektet”. Der begynte filosofer å tenke at det var mulig å skape et bedre samfunn ved å opplyse mennesker til å ta samfunnsansvar. Det ble lagt stor vekt på vitenskapen, og den skulle gjøre det lettere og bedre for samfunnet. Men modernismen kritiserte i stor grad det moderne prosjektet. Man så at teknologien kunne brukes mot mennesker, og at det ikke bare var til menneskets beste. Alt av modernitet var ikke alltid like bra, noe modernismen skildret.

Nå skal vi presentere et par tekster som skildrer veldig bra den postmodernistiske måten å lage en tekst og sang på:

// L // av Erlend Loe er en såkalt halvdokumentarisk roman, dvs at det er en bok som er halvveis en dokumentar, den forteller om en reise, men samtidig er det ikke en dokumentar da det blandes inn humør, og ting som ikke hører til i en dokumentar. Boka er en smålig parodi av Thor Heyerdahls Kon tiki ekspedisjon, på denne ekspedisjonen skulle Heyerdahl bevise at under columbus sin tid hadde indianere fra sør amerika brukt flåter til å reise til Polynesia (Øyene i stillehavet). Boken inneholder både epigrafer og prologer, en epigraf er et sitat som innleder et kapittel, mens en prolog er et tekststykke som skal gi en innledning til et tekstverk. Epigraf er et gammelt utrykk som egentlig ikke brukes lenger, mens prolog er noe som fortsatt er gjeldende i ganske stor grad. Boka går under den epoken vi kaller post-modernisme: I denne epoken var alt det moderne “brukt opp”, og man tar i bruk nye og gamle metoder for skriving, i tillegg til at man tar utgangspunkt i andres verk. Dette er nettopp det Erlend Loe har gjort. Han har tatt utgangspunkt i Heyerdahls Kon-Tiki ekspedisjon i tillegg til at han bruker den gamle metoden epigraf, og den litt nyere; prolog. Boka hans er nesten en fasit på en postmodernistisk bok!
 * Romanen: Fra indre til virkelighet til medievirkelighet **

Poesi-slam fremføres ofte med et snev av populærkultur, man bruker ofte virkemidler fra rap og lignende for å få det til å høres bedre ut. Man blander populærkulturen inn i noe kulturelt, og dette er med på å viske ut forskjellene mellom de to. Se på youtube klipp: []
 * Lyrikk fra by-slam og poesi-slam **

=Bibliografi= FreeOnlineDictionary. (2011). //Free Online Dictionary//. Hentet fra http://no.thefreedictionary.com/moderne