Nationalitet

Nationalitet er et kort dikt utgitt i Aasmund Olavsson Vinje sin tidsskrift "Dølen" i 1860. Denne tiden er sterkt preget av nasjonalromantikk, men tross at Vinje deler majoritetens patriotiske syn på Norge, synes han det er viktig å ikke overdrive denne tankegangen. Det er først og fremst dette som er hensikten med diktet. Det handler nemlig om hvor lite Norge er hvis man ser det i den store sammenhengen. Diktet består av to strofer som begge har nokså urytmiske former. Første, tredje og fjerde, og andre og femte verselinje rimer med hverandre, altså ABAAB. Til tross for korte formuleringer er det tydelig hva Vinjes budskap er, samtidig som det får leseren til å tenke.

media type="custom" key="22941660"

" // Vi meina og tru, det gjævaste er // //at være ein Noregs mann.// //Ja, denne heimen os fyrst er kjær;// //men vita vi maa at den store verd// //Er berre vaart store fedreland"//

De to første verselinjene formidler at nordmenn generelt har en veldig sterk nasjonalfølelse og at vi derfor tenker det først og fremst er bedre å være norsk enn å være fra noe annet sted i verden. Deretter forteller de neste tre verselinjene at ja, det er viktig å være stolt av hvor man er fra, men vi må også se helheten. Norge er tross alt bare ett av flere hundre land i verden, og Vinje oppfordrer derfor til å se på Norge som hjemmet ditt, men hele verden som ditt fedreland.

"//Dei største tankar alltid faa// //Af verdens det store vit;// //Men desse tankar dei brotjast maa,// //Lik straaler af soli, som alltid faa// //I kver si bylgje ein annan lit."//

Her forteller Vinje det er viktig å se utenfor vår egen lille verden for å kunne se de store linjene. Vi må se på tankene våre fra forskjellige perspektiver og være åpne for innspill fra andre. Han mener nemlig at akkurat som solen reflekteres av bølgene, finnes det mange forskjellige måter å forstå verden på, Med mer kunnskap kan ting se annerledes ut enn man først trodde. Han mente nok at ved å følge dette prinsippet ville vi bli et vakrere land, en vakrere nasjon.

Vinje skrev altså ikke diktet for å rakke ned på Norge, men heller som en påminner til det norske folk på at vi ikke må ta oss selv for høytidelige. Vi må utvide horisonten vår og forstå at Norge ikke er verdens navle. Vinje hadde vokst opp til fantastisk norsk natur, noe som styrket hans nasjonalfølelse. Men han hadde også vært mye på reise i Europa, og det var her han forsto at han hadde vært sneversynt og at verden rundt Norge faktisk ikke var så ille, men tvert imot ganske så vakker. Han skjønte at for å kunne se på ting fra nye vinkler måtte man først skaffe seg mer kunnskap. Dette vil føre til mer forståelse av andre og færre fordommer.

Diktet er veldig dagsaktuelt ettersom det tar opp temaer som forståelse og aksept av andre. I en tid hvor globaliseringen er høyere enn noen gang er det fint å minnes om Vinjes ord. Vi må akseptere at folk er forskjellige, samtidig som vi må forstå hvor like vi er. Fordi når alt kommer til alt, uansett etnisitet eller religion, er det de samme grunnverdiene som er viktigst for alle.