Magnus+Brostrup+Landstad


 * Magnus Brostrup Landstad **

Magnus B. Landstad ble født den 7. oktober 1802 på Måsøy i Finnmark. Han var sønn av presten Hans Landstad. Landstad tok den teologiske embetseksamen i 1927. I 1928 giftet han seg med datteren til Hadelandspresten, nemlig Wilhelmine Margrete Marie Lassen. Landstad ble sokneprest Kviteseid i 1834, og i 1839 til 1848 var han sokneprest i Seljord. Det Magnus B. Landstad er aller mest kjent for er at han var salmedikter og folkeminnesamler. Landstad viste tidlig interesse for folketradisjon og folkeminne. Han mente at folketradisjonen begynte å bli utvannet i mange av distriktene, og derfor forsøkte han å samle inn så mange folkeviser og salmer som mulig for å kunne ta vare på tradisjonene.

 //Portrett av Landstad, hentet fra “[]” //


 * Landstad som forfatter **

Landstads to viktigste publikasjoner er samlingen "Norske Folkeviser" og "Landstads Kirkesalmebog". "Norske Folkeviser" er en samling av folkeviser, ballader og stev som han sammen med Olea Crøger samlet inn og utga mellom 1852 og 1853. Til tross for at de var likeverdige aktører ble verket utgitt i Landstads navn. Det ble utgitt i den perioden vi kaller nasjonalromantikken, noe samlingen bærer preg av. Det fokuserer på folkelige, kulturelle verdier. Arbeidet med å samle inn stoffet pågikk på samme tid som Ivar Aasen samlet inn dialekter rundt om i landet, og Asbjørnsen og Moe samlet inn folkeeventyr. Innsamling og publikasjoner av folkelig kultur var altså i vinden på denne perioden. Forøvrig er verket på 942 sider, og var det første av sitt slag her til lands. Organist Ludvig Mathias Lindeman og Olea Crøger har satt melodi til visene.

"Landstads Kirkesalmebog" ble påbegynt på samme tid som som "Norske Folkeviser". På dette tidspunktet var det tre salmebøker i bruk i Norge. Disse var alle på dansk, og man følte behovet for en salmebok på norsk. Landstad påtok seg dette ansvaret. Her har han samlet diverse salmer fra "Norske Folkeviser", samt oversettelser av Luthers salmer. Boka gjennomgikk hard kritikk, blant annet for dialektbruken, inspirert og uviklet i samarbeid med Ivar Aasen. Til tross for dette ble boken godkjent i 1869, og lå for trykk i 1870. Salmeboken er på 634 nummer, der 53 av disse er Landstads originale verker. Boka ble brukt helt til 1926, da den ble revidert og utgitt på nytt.

 //Statue av Magnus Landstad utenfor Sandar kirke i Sandefjord. Bildet er hentet fra en oppgave av Egil Elseth, "Magnus Brostrup Landstad: Kulturvilje og Kristentro"//.

Landstad hadde mye kontakt med Ivar Aasen under den pågående språkdebatten om utviklingen av et eget norsk skriftspråk. Landstad sa om det daværende danske skriftspråket at "I vort skriftspråg vandre vi som i et fremmed Land". Han ville ha en gradvis språklig utvikling med utgangspunkt i at skriftspråket skulle sakte, men sikkert miste sin danske form og gå over i en norsk. Landstad trodde altså at det beste var en mellomting mellom et helt nytt skriftspråk og en fornorsking av det danske, en fornorskingsprosess der man gradvis skapte et helt nytt skriftspråk. Ideen om dette "blandingsspråket" ble ikke like godt mottatt overalt, og mange syntes det var smakløst og useriøst. Han skrev blant annet salmeboken “Landstads Kirkesamlebok”, som er nevnt ovenfor, på dette "blandingsspråket". Mye av kritikken som var rettet mot denne salmeboken var på grunn av Landstads sammensetting av det danske og det norske språket. Mange steder i boken kan man finne setninger som "Du som sid i kirken" der Landstad har blandet det danske ordet "sidder" med det norske ordet "sit". Folk flest mente at salmeboken nærmest drev gjøn med de originale salmetekstene.
 * “Blandingsspråket” **

**Kilder:** www.wikipedia.no www.snl.no Egil Elseth: "Magnus Brostrup landstad: Kulturvilje og Kristentro"