Brudefærden

Andreas Munch
Andreas Munch var en norsk forfatter, skribent og redaktør. Han ble født 19. oktober 1811 i Christiania, og døde 27. juni 1884 i Vedbæk, som ligger i utkanten av København i Danmark. Han var en av Norges mest betydningsfulle diktere, men er i dag mest kjent for diktet "Brudefærden". Utenom karrieren som dikter og forfatter, kjempet Munch hardbarket mot den norske behandlingen av jøder. Han kom dessverre her i skyggen av Henrik Wergeland, som kjempet for akkurat den samme saken. Han skrev til og med et satirisk teaterstykke om nettopp den norske behandlingen av jøder. Munch var uten tvil en nasjonalromantiker, som også resulterte i at han ble svært populær som dikter på 1850-tallet. Da nasjonalromantikken derimot tok slutt mot slutten av 1850-årene, sank populariteten til Munch fordi han ble ansett som umoderne. I tillegg til dikt, skrev også Andreas Munch en rekke skuespill. Disse ble utgitt på omtrent samme tid som Ibsens og Bjørnsons historiske dramaer, og ble dermed ikke fullt så kjente som de kunne vært, etter som det var svært gode stykker.

Brudefærden ble skrevet i samme år som den kjente maleriet "Brudeferden i Hardanger" ble malt. Dette var selvfølgelig ikke tilfeldig, da Andreas Munch lagde diktet om nettopp dette maleriet. Året 1848 var midt i nasjonalromantikkens storhetstid i Norge. Det var om å gjøre å fremme landet sitt på best mulig måte, noe vi tydelig ser både i diktet og i maleriet.

På bakgrunn av maleriet ble det i 1849 arrangert kulturelle festkvelder på Christiania Theater. Tidemann og Gude malte landskapet på et enormt lerret i teatersalen, og båten med brudefølget ble iscenesatt av skuespillere i kostymer. Fremstillingen av denne forestillingen var sterkt ledet av diktet til Andreas Munch, med tanke på beskrivelser av hva som skjedde i bildet. Forestillingene ble svært populære og fikk mye oppmerksomhet. Da forestillingen skulle holdes fikk diktet melodi av den norske komponisten og kordirigenten Halfdan Kjerulf. Den kjente musikeren Ole Bull spilte blant annet fele til stykket, mens han stod fremst i båten under forestillingen.

Det er uten tvil nasjonalromantikken som står i sentrum i dette diktet. Diktet beskriver for oss det vi gjerne liker å tenke på som typisk norsk. Når vi i tillegg har et bilde å forholde oss til, går vår egen forestilling av diktet mye lettere. Alt det typiske norske er samlet i ett og samme bildet, med alt fra fjell og fjorder til bunadskledte mennesker på vei fra en stavkirke. Med tanke på at både diktet og maleriet ble skrevet midt under nasjonalromantikken, er poenget selvsagt å styrke den norske nasjonalfølelsen. Diktet består av en blanding av kryssrim (abab) og parrim (aabb). media type="custom" key="27606774"

media type="youtube" key="wOha9H2ZNcI" width="560" height="315"