Skaldekunsten

Skaldekvad var opprinnelig muntlig litteratur som ble husket og sagt fram. Å dikte slike kvad var en oppgave for spesialister//,// som ble kalt //skalder.// De diktet opp kvad for både adeler og konger, men også til andre anledninger, som for eksempel til mektige høvdinger og andre spesielle hendelser (hoffpoesi). Vi skiller mellom to ulike typer kvad. Korte kvad, også kalt //Lausaviser// og lange kvad kalt //Dråpa og flokk.// Til skaldediktningen er de fleste skaldene anonyme, og flere anonyme kvad har et kristelig - religiøst og/eller moraliserende innhold. Diktingen bygger på det samme som eddaditkningen: Trykk kvantitet og bokstavrim:

heiter **Y**ggdrasil, høgt tre, **v**atna medkvitande **v**åg. som i **d**alane fell. Stend han **a**lltid grøn over **U**rdarbrønne"
 * "A**sk veit **e**g strande,
 * D**erfrå kjem **d**ogg

Spørsmålet om ekthet i skaldediktninen har i det siste bydd på store problemer. En lurer på om de er oppdiktet, eller ekte historier som blir skildret ut i fra ekte livsopplevelser. Skaldekvadene kjennetegnes ved sin vi bruk av virkemidler. Eksempler på dette er bruken av symboler, bokstavrim og allitterasjon:

"Blodormen han beit meg, blodet flaut for brodden; da di send vart sulka stygt, mi vene møy. I din arm eg blødde, inga hjelp du gav meg. Beiskt det syntes skalden slik å måtte døy"

Her er et eksempel på bruk av virkemidlet symbol - hvor blodormen som bet han skal symbolisere et sverd.