Vg3+Klassisismen

Klassisismen
**Klassisisme og opplysning** I [|opplysningstiden] på 1700-tallet kom det en reaksjon mot den svulstige og pompøse stilen som hadde vært gjeldende under barokken. Man sa på 1700-tallet at barokkstilen stred mot fornuften. Nettopp dette kommer av de gjeldende idealene under opplysningstiden. Opplysningstiden er et navn på en periode i 1700-tallet før den franske revolusjonen. I denne tiden ble fornuften vektlagt sterkt for å forbedre og forandre folk og samfunn. Den engelske revolusjonen fra 1688-89 var sterkt inspirerende og hjemsted for viktige personer som [|Voltaire] og [|John Locke]. Det viktigste ved opplysningstiden var en sterk søken etter menneskelig frihet og lykke, noe som kommer veldig godt frem i USAs grunnlov. Denne ble skrevet utifra idealene som var rådende under opplysningstiden.

Klassisismens publikum kom fra adelen og det velsituerte borgerskap. Den klassisistiske litteraturen skulle ikke «utfordre» publikum, slik man ofte har ment i romantikken og senere; dikterne og publikum var enige om hva som krevdes av god litteratur. Denne enigheten kom til uttrykk i estetiske og litterære prinsipper. Klassisismen oppstod hovedsaklig i Frankrike og spredte seg rundt i Europa.

I stedet for den svulstige stilen som rådde under barokken mente mange at kunsten burde ha en ren og klar stil, en naturlig stil, og den fante i oldtidas klassiske kunst. Oldtidens dikterne hadde funnet fram til regler for god diktning som gjaldt til alle tider mente man. Et kjennetegn på denne diktningen var harmoni og balanse, og den stilen mente man at man måtte ta utgangspunkt i fremdeles. Inspirasjon fra antikken på 1700-tallet fantes også på andre fronter enn den litterære, blant annet i samfunnsutviklingen, hvor man hentet opp gamle idealer og lærere ([|Aristoteles]) fra oldtiden. Fornuftstro og framskrittsoptimisme gikk altså sammen med klassisisme i kunsten på 1700-tallet.

I Norden forenes klassisismens og opplysningstidens idealer (Holberg, C. Fasting), og man finner, som i Europa for øvrig, klassiske idealer hos flere romantiske diktere (J. L. Heiberg, Welhaven).

**Ludvig Holberg** En av de mest sentrale personene i Norge-Danmark, angående klassisismen, var Ludvig Holberg. Han ble født i Bergen i 1684 og [|faren hans] var opprinnelig bonde, men jobbet seg opp til å bli oberstløytnant. Faren døde i tidlig alder, da var Holberg 2 år gammel. Holberg uteksaminerte fra København i en alder av 20 og en periode med studier og arbeid i utlandet fulgte. I 1717 slo han seg ned i København som lærer og ble etter hvert professor i latin. Holberg regnes som den første moderne dikter i Danmark-Norge. Dette kommer av utenlandsreisene hans og hans erfaringer her i fra. Utviklingen i Europa innenfor litteratur og kunst lå foran Norden og utenlandsreisene til Holberg ga han mang en inspirasjon. Holbergs forfatterskap var preget av tiden han levde i, og han tilhørte selv borgerskapet, det store publikumet for Holbergs komedier.

De ulike sjangrene han skrev i kan deles inn i tre hoveddeler: Historiske og naturrettslige skrifter, satirer og komedier og morafilosofiske verker. Han er mest kjent for sine komedier, deriblant "Jeppe på bjerget" som jeg skal komme tilbake til senere. Holberg skrev ofte om ting folk kunne kjenne seg igjen i og ofte hadde komediene en svakhet eller en negativ egenskap. Når det er denne svakheten eller egenskapen som gjør stykket morsomt, kalles det en [|karakterkomedie]. Holbergs komedier har ofte en moralsk side i tillegg.

**Jeppe på bjerget** "Jeppe på bjerget" er en slik karakterkomedie. Handlingen foregår i et føydalt samfunn, hvor klasseskillene er veldig markante og det er stor forskjell på den vanlige mann og aristokratiet. Jeppe er en fattig alkoholisert bonde. Han blir ofte slått av kona Nille som straff for den håpløse måten å oppføre seg på. En dag skal Jeppe ut å handle for Nille, men ender opp med å drikke opp alle pengene. Jeppe sovner utenfor vertshuset, men Ba ron Nilius og følget hans oppdager Jeppe og tar han med til baronens slott for å spille Jeppe et puss. Dette pusset går media type="youtube" key="7p0VlATBPck?rel=0" height="312" width="384" align="left" utpå at de legger Jeppe i baronens seng for å lure ham til å tro at han er baronen. De klarer å lure Jeppe til å tro at han er baronen, og Jeppe blir mer og mer maktsyk og oppfører seg dårlig. Han drikker seg full i et selskap og sovner igjen.

Nå flytter baronens menn Jeppe tilbake til dyngen han først sovnet i etter å ha drukket opp pengene til Nille, slik at Jeppe blir enda mer forvirret av hele opplegget. Han blir senere hentet av væpnede menn og dømt til døden for å ha trengt seg inn i baronens hus og utgitt seg selv som baronen. Jeppe blir hengt i galgen og Nille blir gråtende og angrende over at hun har vært så streng ovenfor ham. Jeppe våknet etter hvert, fordi han bare har fått sovemedisin og tror først at han er et gjenferd, helt til dommeren sier at Jeppe lever. Historien avsluttes med at Jeppe drar til vertshuset for å ta seg en dram.

//[|"Jeppe på bjerget"], filmatisert i 1981.//

__Verker__ **Claus Fasting** Claus Fasting ble født i Bergen 29. oktober 1746 og døde 25. desember 1791, begge i Bergen. Han var en redaktør, forfatter og kritiker. Farens hans var en sogneprest. Claus Fasting var blant de fremste personene i norsk åndsliv i den sterke brytningstiden mot slutten av 1700-tallet. Fasting var Norges første prosaskribent.
 * Introduction til de fornemste Europæiske Rigers Historier || 1711 ||
 * Moralsk Kierne eller Introduction til Natur- og Folke-Rettens Kundskap || 1716 ||
 * Peder Paars || 1719–20 ||
 * 4re Skæmte-Digte || 1722 ||
 * Den Vægelsindede || 1723 ||
 * Den Politiske Kandestøber || 1723 ||
 * Mester Gert Westphaler || 1723 ||
 * Jean de France eller Hans Frandsen || 1723 ||
 * Jeppe paa Bierget eller Den forvandlede Bonde || 1723 ||
 * Barselstuen || 1723 ||
 * Den ellefte Junii || 1723 ||
 * Jacob von Tyboe eller Den stortalende Soldat || 1723 ||
 * Den Stundesløse || 1723 ||
 * Erasmus Montanus eller Rasmus Berg || 1723 ||
 * Don Ranudo de Colibrados || 1723 ||
 * Ulysses von Ithacia || 1723 ||
 * Uten Hoved og Hale || 1723 ||
 * Hexerie eller Blind Allarm || 1723 ||
 * Melampe || 1723 ||
 * Det lykkelige Skibbrud || 1724 ||
 * Henrich og Pernille || 1724–26 ||
 * De Usynlige || ca. 1724 ||
 * Det Arabiske Pulver || 1724 ||
 * Julestuen || 1724 ||
 * Mascarade || 1724 ||
 * Kilde-Rejsen || 1725 ||
 * Metamorphosis eller Forvandlinger || 1726 ||
 * Den pantsatte Bondedreng || 1726 ||
 * Pernilles korte Frøkenstand || 1727 ||
 * Den danske Comoedies Liigbegængelse || 1727 ||
 * Den honette Ambition || 1731 ||
 * Dannemarks og Norges Beskrivelse || 1729 ||
 * Dannemarks Riges Historie 3 bind || 1732–35 ||
 * Den berømmelige Norske Handel-Stad Bergens Beskrivelse || 1737 ||
 * Almindelig Kirke-Historie || 1738 ||
 * Adskillige store Heltes og berømmelige Mænds sammenlignede Historier efter Plutarchi Maade || 1739 ||
 * Den jødiske Historie fra Verdens Begyndelse, fortsatt til disse Tider || 1742 ||
 * Niels Klims underjordiske Rejse (latin 1741) || 1742 ||
 * Moralske Tanker || 1744 ||
 * Adskillige Heltinders og navnkundige Damers sammenlignede Historier || 1745 ||
 * Epistler 5 bind || 1748–54 ||
 * Husspøgelse eller Abracadabra || 1753 ||
 * Plutus eller Proces imellem Fattigdom og Riigdom || 1753 ||
 * Sganarels Rejse til det philosophiske Land || 1754 ||
 * Philosophus udi egen Indbildning || 1754 ||
 * Republiqven eller de gemeene Bedste || 1754 ||

Fasting tok eksamen i filosofi ved universitetet i København i 1762. Deretter vendte han tilbake til Bergen, etter farens ønske om at han skulle studere teologi, og han avla embetseksamen i hovedstaten i 1766. Sammen med venner utga Fasting //"Kritisk Journal" (1773)// og //"Kritisk Tilskuer" (1775-6)//, der han drev med forfølgelse av det middelmådige. Før dette hadde han hatt et mislyktes forsøk på en tragedie til //Det Kongelige Theater// kalt //"Hermione"//. I 1778-81 utga Fasting //"Provinzialblade"//. Det var både underholdende og belærende og tok opp svært ulike emner. Ved siden av moraliserende stykker om mennesket finnes velskrevne essays om samtidens kjente menn, som for eksempel Voltaire.

__Verker__ Evander og Alcimna (oversettelse av Gessners hyrdestykke) 1767 Pans Fest 1768 Harmonisang. Verdners Liv og Aanders Glæde 1769 Hermione 1771 Kritisk Journal, sm.m. flere 1773 Kritisk Tilskuer, sm.m. flere 1775–76 Provinzialblade 1773–81 Actierne eller De Rige 1778 Sørgekantate ved Jens Boalths død 1780 Provinzialsamlinger 1791

MORTEN KORSVEIEN

[] [] [] []