Klassisisme+på+1700-tallet

Klassisismen, som også ofte kalles nyklassisismen er en betegnelse på en periode i både kunst, arkitektur og litteratur. Klassisismen plasseres gjerne i opplysningstiden. Når man snakker om klassisismen så tenker man ofte på 1700-tallet, men klassisismen strekker seg egentlig fra den engelske revolusjonen i 1688 til den franske revolusjonen i 1789. Begrepene neoklassisisme eller nyklassisisme blir forøvrig også brukt om en musikalsk stilart i perioden mellom disse to revolusjonene.

Noe som er meget sentralt for klassisismen er troen på fornuften. På 1700-tallet blomstret handelen, og førte til økonomisk oppgang i flere europeiske land. I kjølvannet av denne oppgangen vokste det fram en ny samfunnsklasse som ble kalt handelsborgerskapet. Det var blant disse at tradisjonen med bl.a. teselskaper startet. Her kunne borgerne diskutere politikk, kunst og litteratur. Handelsborgerskapet ble raskt en maktfaktor i samfunnet. På denne tiden begynte folk å rette kritikk mot stat og kirke. De nye filosofene hevdet at folk måtte mene og tro hva de selv ville. Toleranse var en av de viktigste kampsakene til filosofene, samtidig som de kjempet for tanke-, tros- og ytringsfrihet. De franske filosofene Voltaire og Rousseau var blant de mest kjente. De kalte seg for opplysningsmenn.

Opplysningsmennene støttet seg på naturvitenskapen og la vekt på erfaring og fornuft. Det ble lagt mer vekt på sanser og følelser, og de fant forklaringer på ting uten at det var bundet opp mot noen Gud. Gudsoppfatningen endret retning mer mot deismen.

Klassisistene var inspirert av kunst og litteratur fra antikken, og ved hjelp av særlig Aristoteles fant de fram til regler for hvordan litteraturen skulle skrives. Slik kom de fram til de tre enhetene i dramatisk diktning: det skulle være enhet i tid, sted og handling. Det vil si at stykket skulle fortelle en sammenhengende, avsluttet historie. Stykket skulle ik ke strekke seg over mer enn én dag, og det skulle utspille seg på ett og samme sted. Fulgte man disse reglene mente man at man kunne få et fullkomment stykke. ___

Forfatterne i denne perioden gjorde det samme som kunstnerne, nemlig at de så tilbake til antikken som inspirasjon. De sjangerne som dominerte var helteepos, drama, komedie, tragedie, satire. Romanen skjøt også fart i denne perioden.

Satire vil si 'en forteller- eller kunstform som kritiserer eller kommenterer mennesker, samfunn, politikk, fenomener og tanker i samtida på en humoristisk og poengtert måte. Satiren bruker gjerne ironi, grove overdrivelser og karikaturer for å latterliggjøre og synliggjøre svakheter ved systemene eller gjøre narr av menneskenes laster og skrøpeligheter. Satire kan være reint underholdende eller brukes som politisk kampmiddel og omfatter alt fra spydige kommentarer og vitser til refsende pamfletter og store diktverk. En god satire kan derfor ha en viktig frigjørende funksjon i samfunnets regulering av makt.

Noe annet som var nytt i klassisismen var utformingen av dikt. Helt sentralt sto kravet om at diktningen skulle være fornuftsmessig utformet. Det var flere poeter som mente at man burde vende tilbake til antikkens oppsett og utforming av dikt. De ville at det skulle være klarere regler for hvordan diktingen burde være, når det kommer til innhold. Det var i det hele tatt viktig å følge reglene som sto i 'poetikken'. En 'poetikk' var en samling av regler for hvordan 'god' diktning burde være.

Det var for eksempel viktig for drama at det skulle være enhet i tid, sted og handling. Det vil si at: stykket skulle fortelle en sammenhengende, avsluttet historie. Stykket skulle ikke strekke seg over mer enn et døgn. Og stykket skulle utspille seg på ett sted. Fulgte de disse reglene mente de at de fikk den ønskede harmoni i diktningen

media type="youtube" key="rQOQFPFLg4c" width="560" height="315" align="center"

Kilder:
http://no.wikipedia.org/wiki/Klassisismen http://www.snl.no/Klassisismen http://www1.uis.no/fag/Learningspace_kurs/guide/Tidslinjer/Litteraturhistorie/tekstsider/klassisismen/klassisismen.htm